Pozdravljeni v srednji šoli Ridge Valley.
Pridite na današnji shod izumiteljev.
Inovativno učno središče milijarderja Tobiasa Blooma,
kjer se današnja mladež kali v voditelje prihodnosti.
Bloom je vložil v šolo po uspehu svojega mobilnika Azalea.
Dobro jutro, dijaki. –Zdaj šola po njegovih metodah
dijake nagovarja in navdihuje.
Verjamemo, da tehnologija ni le orodje. –Živjo, Olivia.
Hvala. –Je način življenja.
Trajnostno naravnan dan želim!
DAPHNE IN VELMA
Zakaj so vlakci v lunaparku ponoči oživeli?
Je zadaj stari oskrbnik Weatherby? So se pošalili kakšni mulci?
Ali so vzrok vesoljci? Glejte nas prihodnjič. V šolo moram.
Daphne Blake se poslavljam.
Niso bili vesoljci, Daphne! –Mogoče pa. Ne vemo.
Po statistiki je stoodstotno verjetneje, da je šlo za okvaro.
Veliko me gledaš za nekoga, ki ne verjame v nadnaravno.
Nekdo te mora ovreči! Kako pa naj sledim spletni prijateljici,
ko potuje okrog sveta? Kje si? Japonska? Nigerija? Mars?
Super novico imam. Vem, da sem se izmikala, ampak ...
Aja, tvoj čips z rakci in kečapom iz Tokia je prispel.
Okus ima po skakaču, a ni slab. –Veš, kakšen okus ima skakač?
Ne sekiraj se. –Ne, to je boljše. V Ridge Valleyju sem!
V Ridge Valleyju? Kjer živim? –Ja, mamo so premestili,
danes pridem v šolo. Končno bova prijateljici v živo!
Nisi vesela? –Že, ampak ... –Kaj? Najboljši prijateljici sva.
To je fantastična novica. –Daphne, zajtrk! –Iti moram.
Se vidiva kmalu? –Se vidiva kmalu.
Joj, saj je samo gimnazija.
Vključi mojo glasbo za energijo.
Več basov. Pa dajmo!
Kaj naj oblečem? Iščem popolno kombinacijo za prvi šolski dan.
Srčkano!
Upam, da je francoski opečenec.
Dobro jutro, mama. –Jutro, srček.
Zadela sem. Dobro jutro, očka. –Jutro, dragica.
Mama, te skrbi nova služba? Tvoja firma je bila pomembna,
ampak Bloom Innovative?
Veselim se. Komaj čakam, da spoznam Tobiasa Blooma.
#Poslovni cilji.
Se to ne govori več? –V bistvu ne.
Opomnik: Brez ključnikov. Pa ti, srček?
Prvi šolski dan. Si živčna? –Niti ne.
Če sem preživela šolo v Argentini in na Japonskem, jo bom pa še tu.
Šola gotovo ni bolj nora od tiste sredi Baltskega morja.
Ja, zanesljivo ni imela licence. –Ravnatelj je imel prevezano oko
in škrbast je bil. –Šola je bila čisto v redu, dokler ni potonila.
Kaj je to? –Saturnove lune. –Kulsko.
Lepo. Šola bo super. Stvari se vedno uredijo.
Velma, nasmehni se!
Daj, Velma. –Pazi! –Kaj ji je?
Moj mafin!
Tukaj smo. –Hvala.
Super bo. –Noro bo!
Velma!
Si ti Daphne? Novinka? –Ja, je tako očitno? –Ne.
Vnaprej so mi poslali tvoj izčrpni profil. –Aja. To je ...
Jaz sem Carol, svetovalka in vodnica za novince. –Pazi!
Ni šans! Legitimate Tulip je moj najljubši bend.
Prvič slišim. Skoraj bi dobila žogo v glavo. –Aja?
Očitno sem imela srečo. Vedno jo imam. –V redu.
Čaka vas nov lep šolski dan! –To je neverjetno.
Živjo, Daphne Blake. –Živjo! –Ni kulsko?
Bloom Innovative je naš sponzor, zato testiramo vse njihove izume.
Tudi novi mobilnik Azalea 9.
Glej.
Griffin Griffiths. Modre oči, 185 cm. –188!
Misli, da je najlepši na šoli, pa je šele drugi. Izvoli. –Hvala.
Živjo. Ti si novinka? Jaz sem Spencer. –Največji srček
in naslednji Tobias Bloom. Računalniški genij. –To je Mikayla.
Rada ima umetnost. –To je vse? –Jaz sem Daphne.
Priselila sem se od ... Vsepovsod. Potujemo zaradi mamine službe.
Izumila je MatchMouth. –Tvoja mama?
Noro! Raba filtrov s pasjo masko za prave pse je revolucionarna.
Ideja je bila deloma moja. –Moja najljubša opcija! Super.
Ni super? Super si. –Dobro, da smo se srečali.
Daphne hočem pokazati Bloomovo lestvico,
lestvico vseh dijakov šole po ocenah, športih
in dejavnostih. Celo po družbenih omrežjih.
Kot povprečne ocene na steroidih. –To je pa močno. –Res je,
ampak v dobrem smislu. Ob koncu semestra
gre zmagovalec stažirat v Bloom Innovative. –V raj na Zemlji.
Si predstavljate, da delate za Blooma? Super idejo imam ...
Predstavil vam jo bom. Zamislite si, da bi mobi lahko spekel pito.
Čudno se sliši ... –Počasi, genialni deček. Spencer vodi,
po mojem bo zmagal. –Deček? Lahko najstnik? Genialni mačo?
Bolj genialni dojenček. –Velma! –Ne bom šel stran.
Poznaš Velmo? –Ja, prijateljici sva.
Velma ima prijateljice? –Za njo grem. Se vidiva. –Adijo.
Velma ima prijatelje!
Hej, Velma! To je ona, ne?
Ni zadetka.
Velma, čakaj!
Zdaj ne morem govoriti. –Res si ti. Mislila sem, da se mi meša.
Tvojih podatkov ni v sistemu. –Vem, tako hočem. –V redu.
Bova skupaj kosili? Ljudem lahko poveva za ukleto votlino.
Svetloba je le plankton, ki ga premešajo vijaki čolnov.
Po mojem je duh. Duh gusarja!
Ne morem na kosilo s tabo. Sploh nikoli. –Zakaj ne?
Moj močo!
Gotovo je bolelo. –Upam, da je Velma v redu. –Ne, tole.
Okrutno. Zmontirali so pa hitro. –Saj je že zadnja, pa vseeno.
Velma je zadnja? Pa tako je pametna. To ni mogoče.
Se vidimo.
Zgodovina Rima, v rekordnem času. –V Rimu sem hodila v šolo.
Suši ješ? –Med ponudbo je bil.
Neverjetno, da poznaš vse Saturnove lune.
Starši imajo knjigo. Ravno zjutraj sem jo prelistala. Čista sreča.
Moraš delati z mano v paru. Prišel bom v vodstvo. –Prav. –Super!
Se vidimo jutri.
Je kdo tu?
Je kdo tu? Velma! –Daphne! –Živjo.
Ravno grem na ... tekmo. V učilnico za telovadbo.
V telovadnico? Velma, zakaj lažeš? To nisi ti.
Pojdi domov, Daphne. –Zakaj si taka?
Si slišala to? –Ne. Kaj pa?
Kot da je bil duh. –Prosim te. Verjetnost za obstoj duhov
je kakšnega 0,0002 odstotka. –Prav. Ampak gotovo se strinjaš,
da morava raziskati. –Ne, ne, ne.
Za hip se delaj, da si prijateljica, za kakršno sem te imela.
Naj bo jasno, da ne raziskujeva skupaj. Ti raziskuješ,
jaz pa grem na tekmo v učilnico za telovadbo.
Kot da tu nekdo straši. –Ali pa ga spet lomijo računalniki.
So tudi za to krivi računalniki? –Spencer?
Tajni prehod!
Oči! Kaj delaš tukaj? –Živjo, dragica.
Nekaj bi vprašal.
Ali moja noga kriči ali si samo domišljam?
Kaj delaš tukaj? –Kaj vi delate tukaj?
Kaj se ti zdi? Pomivam. –Vsi tako pravijo.
Veliko bolje. Kakšno naključje, da sva se srečala v šoli.
Nedley, čas je, da ji poveš resnico. –Ja, zakaj si bil v šoli?
Mislil sem, da moram priti pote. –Nedley. –Elizabeth. –Oči?
Sledil sem ti. –Prosim? –Sledil sem ti. –Zakaj?
Z razlogom imaš tako srečo. Grozno mi je bilo
zaradi teh selitev in menjav šole. Ko sem te takrat na Ibizi
za 36 ur izgubil izpred oči ... –Prosim? –Pozabi. Hotel sem ...
Hotel sem, da živiš popolno, pa sem poskrbel za to.
Vsak prvi šolski dan, pri vsakem testu, pri vsem sem bil zraven.
Kaj govoriš?
Nimaš take sreče, malčica. Razen če sem jaz tvoj talisman.
Vključi mojo glasbo za energijo.
Več basov.
Pa dajmo.
Upam, da je francoski opečenec.
Ampak tako je samo doma, ne?
Sem tudi vodnica za novince. –Pazi!
Ni šans! Legitimate Tulip je moj najljubši bend.
Hvala, Deloris.
Pa šola v Tokiu? –Vse, kar si rekla, sem prevajal v japonščino.
In paličice so bile viličke. –Jaz sem jih izumila.
Pa ko sem miže zadela koš? –Tisto je bilo resnično.
Jaz sem bil, preoblečen v maskoto. In trampolini. Zelo mi žal.
Kako si mogel? Vse življenje me zavijaš v vato. –Le ščiti te ...
Ne potrebujem zaščite. Sama zmorem.
Dovolita, prosit grem omaro, naj mi izbere obleko za jutri.
To si bil tudi ti, ne? –Štiri leta šole za oblikovanje.
To je res impresivno, ampak ... Lahko noč!
Mislim, da se je super izteklo.
Velma, kje si? Res ne govoriš z mano?
–Za tvoje dobro je.
Očitno sem sama.
Ežilb idirp. Ežilb idirp.
Ežilb idirp.
Pridi bliže.
Nehaj se vmešavati, Daphne.
Očitno je tisto violino vsako jutro igral oči.
Danes bom sama. Ni problema. Tudi piloti letijo sami.
Ni res. Sopilota imajo. Eno osnovnih pravil.
Saj bo.
Zmogla boš.
Lepo si se oblekla. –Včeraj je bila bolj kulska.
Jajčevka, pazi!
Oprosti. –Si v redu? –Ja.
Sliva in žajbelj? Drzna izbira barv.
Moj oči je bil moja "omara, obleci me". Ti je seveda nimaš.
Še vem ne, kaj je to. Lahko pa ti pomagam.
Poglejmo ... Primi tole.
Zdaj pa narediva tole.
Roza? V redu. Vzorec? Bolje.
Rada imaš vesoljce. –Obožujem jih.
Obdrži jo in zažgi, kar si oblekla. –Bom, hvala!
Oprosti! Samo voda je.
Dijaki, na ta dan ste čakali.
Delali bomo poskuse s CO2. Poiščite si par.
Lepo, da si prišla. –Oprostite.
Živjo, Spence. Še hočeš biti moj par? –Dobro sem.
Si v redu? Pri omaricah si bil malo čuden.
Nič mu ni. Ampak on je moj par, zato se odstrani. –Si prepričan?
Dobro sem. –To si že rekel. –Dobro sem. –Prav. –Spence!
Živjo. Kaj je Spencerju? Namesto mene je izbral Griffina.
Čudno se vede. Po mojem se mu je sinoči nekaj zgodilo.
Ali pa noče govoriti s tabo. Tako kot jaz. –Resno?
Prepirala bi se? Nekaj je narobe z njim.
Edini sva ga videli stopiti v obsedeno omarico.
In posnetek imam. –Prav, čuden je. In kaj zdaj?
Ne vmešavaj se. –Ja, očitno ti za vse dol visi.
Ne klepetajmo. Daphne in Velma, bosta v paru?
Ja. –Ne. –Ja, bova. –V redu. Prepusti to meni.
Koga briga sodelovanje, ne?
Dobro sem ...
Kaj si dala noter?
Prehitro se širi. Sabotiraš najin projekt! –Dokaži.
Zdaj je pa dovolj! Hujšega dneva pa še ne. Zakaj to počneš?
Ti me nočeš pustiti pri miru! –Resno?
Ne moreš nositi istega traku za lase več kot eno uro?
Carol je rekla, da ne gre k obleki. –In ona vse ve! –Daphne! Velma!
Dovolj. –Dobro sem.
Kaj mu je?
Hvala, da sta počistili, ampak torek sem si predstavljala drugače.
Hotela sem pojesti jogurt. Si vzeti čas zase. –Oprostite.
Udobno se namestita. Tobias Bloom je v blogu zapisal,
da je to najboljši kavč za reševanje sporov.
Naj bo ponosen na vaju! Kje smo ostale?
Pričkali sta se pri kemiji. Opravičita se druga drugi.
Jaz? Ona je sabotirala projekt. –Laže. Ne vem, kaj govori.
Kot ne veš, da si moja najboljša prijateljica?
Žal mi je, ravnateljica. Mislila sem, da zmorem sama,
pa ne gre. Pri ravnateljici sem, moj projekt je uničen in ...
Ste vedeli, da petica ni edina ocena?
Seveda. –To je standard. –Jaz tega nisem vedela,
ker še nisem dobila manj. Zdaj boste še rekli,
da v menzi ni kaviarja. –No, saj ga ... –Pusti.
Daphne, sijajna priporočila drugih šol imaš. Znašla se boš.
Velma, ti pa si me razočarala. –Oprosti, teta Piper.
V sorodu sta? A, zdaj vidim.
Pred gimnazijo si bila odličnjakinja. –Res? Sem vedela!
Ne vem, kaj te je pičilo, ampak to se mora spremeniti.
Robot Timothy! Vključi kavč za spore. –Vključen.
Preizkušamo ga še, a brez skrbi. Za vse je prvič, nič skrajnega ne bo.
Vključen skrajni način. –Tega nisem rekla!
Nehajte! –Izključite ga!
Potrpita, poskusila bom urediti. Popravila ga bom.
Naročam 50 takosov. –Ne! Poredni robot!
Kje je odličnjakinja Velma? –Pozabi, kaj je rekla.
Spor. –Ne! –Spor. –Nehaj!
Zakaj si taka? –Ker te ščitim. –Sama se lahko zaščitim.
Aja, Daphne? –Ja! –"Daphne sem in hočem kaviar."
"Nimajo kaviarja!" -"Jaz sem Velma in imam dva para oči.
Ne govorim z drugimi in nimam stikov v sistemu." –Sama to hočem.
Cukaš me! –Ti cukaš mene! –Pljuvaš po meni!
Oprosti. Ni bilo nalašč.
Pozabi, kar je rekla Carol. Vijolična in zelena gresta skupaj.
Res? –Ja. –Hvala.
Oprosti. –Zaznavam prijateljstvo. –Res sem tvoja prijateljica.
Ampak ... –Kaj? Pomagala ti bom. Ekipa sva.
Odličnjakom se dogaja nekaj čudnega. –Kot Spencerju?
Zgodilo se je tudi neki Olivii. Bila je vrhunska violinistka,
zdaj ne zna niti držati violine. Že nekaj časa se dogaja.
Starši mislijo, da je to puberteta, pa ni.
Zakaj se dogaja le odličnjakom? –Raziskati morava.
Pomagati Spencerju in Olivii. –Če bo krivec ugotovil,
da sva mu za petami, bo nevarno. –Pa kaj?
Morava tvegati. –Meni ni treba. –Spor! –Moraš.
Ne bom odnehala. In če mi boš ugovarjala,
naju bo ta čudni kavč večno butal skupaj.
Prav. Samo zato, ker nočem pretresa možganov. –Si za?
Sem.
Velma je grozna. –Spor!
Kupila sem 2000 rol WC-papirja in poznam kino program za Cheyenne,
ampak popravljen je. Pobotali sta se. –Ja, spet sva prijateljici.
Hvala, teta. –Piper, zakon si. –Objavljam slike v bikiniju.
Ne, ne! Heca se. Poredni robot!
Svetovalka si, mogoče nama lahko pomagaš. –Itak, ampak ...
Se res hočeš družiti z njo? Zadnja je na lestvici.
Slišim te. Miza je zelo majhna. –Oprosti. Živjo!
Glede Spencerja? –Rekla si, da se čudno vede. –Zelo.
Ste tudi ve opazile? Bil je genij, zdaj zna reči le še dve besedi.
Dobro sem. –Si preverila njegov bloomgram?
"V laboratoriju po šoli je carsko." Smeško znanstvenik.
Malo piflarsko, ampak normalno. –Čudno. Podobno mu je.
Ampak ne vede se normalno.
In glejte, kako pada na lestvici. –Nekatere tekmovalnost dotolče.
Razen če si Griffiths. –Griffin Griffiths?
Ja, njegovi so vsi noro nadarjeni. Starejši bratje in sestre
so zmagovali tri leta zapored. –Pogovoriti se morava.
Na samem.
To pomeni, da morata iti.
Obnašanja se še učiva. –Ni res. –Itak grem po solato.
Se vidimo.
Spencer je pravkar nekaj objavil.
Čudno. Na sliki je videti srečen, ampak ...
Dobro sem.
Nekaj čudnega se dogaja. –Vlomiti morava v omarico
in najti skrivni prehod. –Lahko pa narediva kaj manj nevarnega.
Predlog pač. –Velma. –V redu, spomnila se bom česa.
Oprosti, malček. Dober robot si bil, ampak tvoj čas se je iztekel.
Ne bi ti smela vprogramirati čustev. –Velma? Nikar!
Ne!
Hej, bučka! Kako moja najljubša rdečelaska?
Živjo, mama. Še delaš? –Ja, je že norišnica.
Bloom hoče, da vse MatchMouthe naložim na njegove strežnike.
Ne ustavi se. –Si ga končno spoznala?
Ali konferenčni klic z 12 norveškimi vlagatelji šteje?
Rekel je "me veseli" ali "odpuščeni ste". –Ne analiziraj.
Odličen nasvet. Zelo si pametna. –Dobra novica.
Jutri ga boš spoznala. Na šolo pride.
Predstavil bo novi tajni projekt. –Super! –Kako je bilo v šoli?
Sprla sem se z Velmo, uničila projekt in končala pri ravnateljici.
Ni bilo slabo za prvi dan, ko sem šla sama v šolo.
V petih minutah lahko poženem omaro. –Mama? –Bom jaz.
Oprosti! Saj si ... Še reči ne morem. Obupno izgleda.
Dijaki, zglasite se na predstavitvi.
Pozdravljeni na predstavitvi Bloom Innovative!
Izmuznili se bova, ko ne bo nihče gledal. –Spomnimo se,
kaj smo zadnjič izvedeli o slušalkah Bloom Innovative.
Sestavijo seznam pesmi, prilagojen vašemu okusu.
Posnemam tekača, ker tečem v prihodnost. Le kaj sledi?
In tukaj je, Tobias Bloom!
Pozdravljeni, Ridge Valley!
Znan se mi zdi. –Ker je šola polepljena z njegovim obrazom.
Super testiranje se vam obeta, še prej pa nekaj pomembnejšega.
Poglejmo na Bloomovo lestvico.
Menda je na vrhu nov dijak.
Griffin Griffiths!
Moral bi biti Spencer.
Dobro sem. –Zdaj pa moj najnovejši izum.
3D-tiskalnik. Bedno, vem.
Vsaka učilnica ga ima. Pa če vam povem,
da ta tiskalnik tiska hrano?
Natisni mi kos pice.
Ni šans!
Pravzaprav, natisni dovolj pice za vso šolo.
Spet mu je uspelo! –Pica! Pica! Pica!
Nihče ne gleda, greva. –Ampak pica. –Daphne, greva.
Med predstavitvijo bi lahko tu naleteli samo na čistilko.
Zanjo pa sem poskrbela. –Kako to misliš?
Nekaj hodnikov naprej sem polila sok. To ni nesramno,
Maggie rada briše razlite tekočine.
Ta motor robota je stabilen. Razen če se pregreje.
To pa je masa iz grelnih podlog, ampak okrepljena. Zelo.
In v tvoji barvi je. Kaj je? Take stvari opazim.
Pravim mu talilni motor. –Lahko poiščeva boljši izraz.
Ko boš ti uničila svojega robota, ga boš ti poimenovala.
Velma, si videla?
Kaj? Zaposlena sem, prvič uničujem šolsko lastnino.
Zdaj pa bo.
Deluje. Dejansko deluje.
Ampak videli sva skrivni prehod.
Samo moder trakec je. –Odpadek. Ali reciklaža? Šola je zelo zelena.
Se spomniš Olivie? Vrhunske glasbenice, ki je izginila?
Zdaj je kot Spencer, včasih pa je vedno nosila pentljo v laseh.
Koliko deklet s pentljo poznaš? –Tiste iz 40-ih let. In sebe. –Točno.
Ker duhovi ne obstajajo. Ne razumeš. To je njen trakec.
Torej je šla tudi ona skozi skrivni prehod. Sled imava!
Včeraj pričkanje v razredu, danes pa ...
Staljena omarica. Slabo sta začeli. –Razložili bova.
Radi bi pomagali Spencerju. –Hudo mi je, da smo tako daleč,
ampak morala vama bom dati nalepki sramu.
Vzemita.
Kako se počutita? –Nespremenjeno.
Ampak osramočeno. Zelo. –Resnično osramočeno.
Mislim, da bosta nalepki pomagali. Nalepki in delo v kuhinji.
Zdaj bosta zanesljivo nehali metati stvari v zrak, ni res? –Ja.
Kako, strežnici? –Jaz bom to packarijo. –Lepo.
Lahko dvojno porcijo za novega vodilnega? –Vodiš, ker je Spencer ...
Ni mu dobro. –Ker je pogorel. Moja družina ima zmagovanje v krvi
in jaz sem naslednji. Mi zavidaš? Okrog 200. mesta si.
Fanta, to ni šala, ampak dejstvo. –Samo podpiram te.
Dobra prijatelja sva.
Zelo smo si blizu. –No, dobil je, kar je hotel.
To je to. –Kaj? Je hotel biti kreten? –Ne, pomisli.
Kdo si je najbolj želel na vrh? Kdo ščiti družinsko dediščino?
Griffin Griffiths!
Glej ga. Tako imenovani drugi najbolj srčkan dijak.
Res tako misliš? –Pa že. –Kako prijazno.
Bi šla ven z mano? –Niti ne. Ne iščem resne zveze.
Jaz sem kriva, ne ti.
Šel bom ... –Ja, pojdi. –V redu.
Res je prijeten. –Ostaniva pri stvari.
Griffin stoji za tem. –Motiv ima, da se odkriža Spencerja.
Ustaviva ga! –Najprej potrebujeva informacije. –Ni časa.
Podvizati se morava. –Narediti morava načrt, sicer bo nevarno.
Spusti se z verige. Skočiti morava. Glej, tamle!
Trener Williams, nikar. –Prosim?
Pa je! In še enkrat. –Ne to, zraven njega.
Načrt imam. –Daphne! –Kaj je? –Mrežica za lase.
Carol. –Velma. –Carol. –Daphne! –Živjo.
Nalepki sramu? Je vse v redu? –Ja.
Rekla si, da mi boš pomagala. Brez vprašanja. –Seveda.
To je prenevarno! Mike in Ryder besno ščitita Griffina.
Tukaj sva. Upam, da bodo razkrili svoj zlobni načrt.
Veš, da mi je vseeno, kaj bom postal. Samo dober oče bi bil rad.
Stari, najboljši boš. Po naravi si skrbnik.
Včasih si želim, da bi bil moj oče.
Noro. Spet norim. –Ne. Vedno lahko računaš name.
To je noro neprijetno. –Izpovedujejo se, lepo je.
Počasi! Madona, kakšna preganjavica.
Mobilnik sem pozabil v omarici. Nekaj pomembnega imam v njem.
Tisto? –Ja, tisto. Se vidimo. –Odhaja.
Obtičali sva. Tako je, kadar nimaš načrta. –Nič hudega.
Improvizirali bova. Nekaj si boš izmislila, vem. Povej!
V redu. Načrt ni super, ampak ni druge.
Si dobil slike tistih pokrajin? –Oprosti, teta Piper.
Res imaš dobro oko.
Mojbog! –To pa je sramotno. –Greva.
Naprej. –Nasankali bova. –Grem levo ali desno? –Levo.
Nisi slišala? Levo. –To je moja desna. –Je to res tako težko?
Je že pri omarici. Kaj, če sva prepozni?
Nisem še videl toliko srčkanih muck. Hočem jih.
Video z mačkami gleda? –Hočem tebe, tebe in tebe.
To je bilo tako pomembno? –Tebi bo ime Puhek.
Nekdo nama sledi. –Ne zdaj. Griffin nama bo ušel.
Stoj! –Ne!
Toliko o tem.
Ne. Žrtvovala sem že enega robota.
Mater ...
Spet. –Prosim? Dekleti, kje imata nalepki sramu?
Oprostita. Ne morem verjeti, da se nalepki nista obnesli.
Posebej sem jih naročila. Po navadi delujejo. Če bi ju nosili,
ne bi stalili omarice. –Teta, z Griffinom je nekaj narobe.
Ne s Spencerjem? –Tudi z njim.
Griffin ima nekaj za bregom. –Šel je skozi skrivni prehod.
Meniva, da je zaradi njega Spencer postal zombi. –Kaj?
Velma, nisem si mislila, da verjameš v duhove in škrate.
Saj ne. Verjamem, da obstaja logična razlaga. –Dekleti,
ne vidim druge možnosti. Morala bom zaropotati.
To je dron sramu. –Se me spomniš? –In še bosta nosili nalepki.
Še vedno sumiš Griffina? Tudi on je šel v omarico.
Gotovo je kriv. Koristi mu, da Spencer nazaduje,
njegova družina zmaguje ... Logično je. –Sramota!
Dobro sem. –O, ne.
Pazi. –Nekaj se dogaja z Griffinom. Vidita? –Dobro sem.
Nehaj, v redu je. Griff, ujemi.
Dobro sem. –Niti trenil ni. Super, stari!
Prvak si! –Frajer!
Če je Griffin zombi, kdo stoji za tem?
Ni logične razlage. –Kaj, če odgovor ni logičen?
Skrivni prehodi, brezvoljni zombiji? Mogoče ni kriv človek.
Ne reci tega. –Kaj, če je duh? –Rekla si.
Ni mi treba verjeti, ampak nekaj nama sledi. Čutim.
In veva, da je tarča tisti, ki je na vrhu lestvice.
Torej je tisti, ki bo naslednji na vrhu, v nevarnosti.
Sramota! –Dobro sem. –Čakajta!
Mikayla! –Spraviti jo morava z vrha, preden se ji kaj zgodi.
Potem bo v nevarnosti njen naslednik, ki ga bo treba rešiti,
in potem njegov naslednik. –Čakaj. Nikogar ne smeva žrtvovati,
da bi rešili Mikaylo. –Bova odnehali? –Ne.
Jaz ne morem na vrh, vem pa, da se ti držiš nazaj. –Ne bom.
Kako to misliš? –V nevarnosti bom, Daphne.
Spremenila sem identiteto, zdaj pa bi me nastavila za vabo?
Vsaj sebična nisem. –Sebična? –Zakaj nočeš tvegati?
Tvegati? Rekla si, da že vse življenje zate skrbi oče.
Vsaj trudim se kaj narediti.
Zmogli bova. Vsega sva sposobni. Verjemi.
Stvari se vedno uredijo. Čeprav so zdajle težke.
Prav, ampak ne bo dovolj, če me bova rinili gor.
Druge morava zriniti dol. –Sabotirati? To ni prav.
Ščitiva jih. Rekla si, da sem jaz načrtovalka,
in boljšega načrta nimava.
Dajva. Najprej ... Kako te spraviva gor po lestvici?
To je še najmanj.
Bolje pozno kot nikoli. Ampak ne pričakujem veliko.
Zelo dobro.
Kje je moja rozeta? –Hvala, Velma!
Razstava Mikayle Martin bo odprta med četrto in šesto.
Samo še Mikayla je pred mano.
Tega ne smeva uničiti, krasno je. –Ni nama treba.
Samo luči morava sabotirati. Hitro, odpre se čez nekaj minut.
Madonca! –Kaj je?
Duh!
Velma? –Daphne, sem. Za mojim glasom pojdi.
Tukaj je trda tema, Mikayla. Spada to k razstavi?
O, ne. –Kako se je to zgodilo?
Nalašč je bilo. –Kihnila bom. –Izdala naju boš.
Zanimivo, ker nikoli ne kiham.
Kihnila bom prvič po sedmih letih.
Prvič, ne kihni.
In drugič, več bi morala kihati. To ni zdravo.
Pojdi!
Je bil to del razstave?
Pravkar je postalo še bolj čudno. –Daphne, kaj je bilo tisto?
Lebdelo je. –Ne boš rekla, da sem si domišljala?
Da obstaja logična razlaga? –Ni je! Tisto ni bil človek.
Je pa razlog za vse tole. –Dobra novica je,
da sva v predorih tega srhljivega duha.
Slaba novica je očitna.
Glasove slišim.
Moj noht!
To je skrivni prehod za omaricami! Glej.
Normalne šole tega nimajo. Nekdo ga je zgradil.
Vesoljci. Hecam se, samo razvedriti naju poskušam.
Kako bi to zgradil duh? Nima smisla.
Duh! Teci!
Pridi.
Madonca!
Kaj ... –Mikayla? Morava kaj ukreniti, hitro!
Analizirala bom sistem. –Pomagajta! –Rešili te bova. –Ne gre!
Pohiteti morava. –Saj poskušam. Preberi serijsko. –GL6592.
Nič se ne zgodi.
Mikayla, ne! Velma, cev je pojedla Mikaylo!
Po mojem je skrivno dvigalo. –Prav imaš.
Kaj delajo tu ti računalniki? –Vnosi na družabna omrežja so.
Računalnik daje lažne objave na Spencerjeve profile.
In na profile drugih zombijev. –MatchMouth.
Daphne, samo en izhod je. V pasti sva.
Sem.
Daphne! Kaj, če je res duh? –Po navadi res verjamem vanje,
ampak glej to. Računalniki in wi-fi? In zakaj duh rabi stol?
Prav imaš. Duh ne bi imel zadnjice.
S tem mu bom razbila glavo. –Ne, spotakniva ga. –Prav.
Ne danes, zakapucana pojava!
Druga noga! Daphne! Jaz sem. –Oči? Kaj delaš?
Mislil sem, da moram priti pote. –Resno? Spet to?
Ugrabili so vama prijateljico? Kdo? –Ne spreminjaj teme.
Zakaj naju zasleduješ? In zakaj si oblečen v duha? –Saj nisem.
Kopalna halja je. Da me ne bi spoznali.
Zato sva mislili, da lebdite. –To je za mojo nogo. Velma si, ne?
Od kod me poznate? –Malo sem vohljal. –Ja, to. –Saj vem.
Rekla si, da se znajdeš, ampak moral sem vedeti, ali si v redu.
Oprosti. –Nič hudega. Res si naju prestrašil,
ampak tako sva vsaj našli to sobo. –Torej je dobro, da pazim nate.
Ne, sploh ne! O tem se bova še pomenila.
Kaj je to? –Ežilb idirp. –Me boš zdaj ignorirala?
Daph? Daphne? Velma?
Oči? –Kaj se je zgodilo? –Čudno! Kot da sta bili v transu.
Kot bi mi preobremenilo možgane. –Na vas ni vplivalo. –Ne.
Torej to frekvenco slišimo samo otroci.
To je noro napredna tehnologija. –Nekdo je zgradil te predore.
Tobias Bloom gotovo ve za to. –Bloom Innovative!
Ja, na cevi piše. –Ne kvarite nama veselja. –Pardon.
Oči. –Poklicati morava mamo. –Bloom hoče njeno tehnologijo.
MatchMouth je njen. –Mobilnik tu ne dela. –Shekala bom wi-fi.
Vpiši njeno številko. –Živjo! –Nedley? –Mama, si v redu?
Samo utrujena. Tobias hoče, da nocoj končam. –Pojdi stran. –Kaj pa je?
Ni časa za razlago. Velma sem, mimogrede. –Me veseli.
Nekaj se dogaja. Bloom ni tak, kot misliš.
Dober dan, g. Bloom. –Beži stran! –Srček!
Jaz sem kriva.
On upravlja to šolo. Tega ne morem. –Ja, lahko. –Ne!
Mislila sem, da se znajdem, pa vedno vse uničim.
Mama je v nevarnosti, ti tudi. Mogoče bi spet ti skrbel zame?
Ne, nočem več tega.
Tega nisem počel, ker bi mislil, da nisi sposobna ali da se bojiš.
To sem počel, ker sem se jaz bal. Ampak ne bojim se več zate.
Glej, kaj sta naredili. Napadli sta duha! –Preden si prišla,
sem reševala skrivnosti za varnim zaslonom računalnika.
Zdaj sem raztalila omarico, skrivala sem se v menzi
in ponoči tekala po hodnikih. Močnejša sem, kot sem mislila.
In to si mi pokazala ti. Vemo, koga moramo poraziti.
V redu. Pa dajmo. –Kaj bomo naredili?
Velma, si to ti?
Velma, ne!
Slušalke Bloom. G. Blake, naju slišite? –Ja. Pa vedve mene?
Jasno in glasno. Preveri varovanje. Samo en čuvaj je?
Ja, v preddverju. V 22. nadstropju sta pa še dva toplotna signala.
Prvi korak, spraviva noter tega malčka. –Daph, vesel sem,
da to počneva. Večina očetov in hčera se samo krega.
Midva sva pa prijatelja. Je to žele?
Zakaj dajeta žele na steklo? Kadi se!
Uničujeta tujo lastnino? –Noro. –Takoj nehaj!
Popoln krog! Kako vama je uspelo?
Z dronom bova čuvaja zvabili stran.
Kaj je na dronu? Kamen?
Treščili sta ga po glavi!
To je napad! –No, to deluje.
Pojdi.
Varovanje. –Velma, kaj se dogaja? –Očitno je zmanjkalo elektrike.
Res si nesposobna. –Tega nisem rekla jaz. –Zakaj nisva doma?
Tega nisem rekla jaz. –Kaj, če se bo Zemlja sesedla vase?
Nihče ti ne bo pomagal, sama se pa ne znajdeš.
Očitno je to varnostni sistem, ki se hrani z najinimi dvomi.
Razkriva najine strahove. –Nikoli ne bomo imeli predsednice.
Izgubila boš očala in omahnila.
Ostani mirna. –Ne morem. Kaj, če se pojavi loputa?
Ali volkovi? –Kako bi volkovi prišli sem? Ni nama hudega.
Samo preobremeniti morava sistem. –Kako? –Dokaživa mu,
da nimava dvomov. –Jaz jih imam cel kup.
Super je, da vedno razmisliš vnaprej.
Daj! –Tvoj optimizem sije kot mavrica. –Obožujem mavrice.
Frfru ti paše kot nikomur drugemu.
Ob tebi začnem verjeti, da so ljudje v redu.
Sami piševa svojo usodo. –Možgani so najino orožje.
In psi me imajo radi. –Sistem preobremenjen. –Uspelo nama je.
To naj bi bilo eno največjih podjetij na svetu, pa ni nikogar tu?
Nekaj se dogaja.
Mama!
Dobro sem. –Vede se kot Spencer in drugi. –Izključi žice.
Nehajta! Brez zamere, rajši bi videl, da bi umrli v dvigalu.
Tobias Bloom. Ti si. –V živo.
Umrli? Samo dvigalo je. –Polno volkov!
Pozabil sem dati noter volkove. –Kaj je to?
Ker ne moreta ven, lahko razkrijem podrobnosti.
Stroj Idejnik iz ljudi izsesa ustvarjalnost in osebnost. Zakaj?
Bloom Innovative mora biti vedno na čelu napredka.
Na žalost pa je težko priti do idej.
K sreči jih otrokom nikoli ne zmanjka. –Seveda!
Olivia je bila glasbeni genij. Izrabil si jo za svoje slušalke.
Spencer je vedno mlel o mobilniku, ki bi kuhal.
Njegove možgane si izrabil za svoj 3D-tiskalnik hrane.
Vedve sta tako ustvarjalno zoprni. Komaj čakam, da bom videl,
kaj bo Idejnik izsesal iz vaju. Do takrat pa srečno z mojimi pajki.
Kaj bova? Nimava načrta. –Ni časa za načrt.
Poskrbi za mamo. Jaz grem v napad.
Tarča na muhi.
Sproži! Tarča izgubljena.
Madonca!
Mama!
Dragica? –Oči, govori z mamo. In kliči policijo.
Srček?
No ... –Konec je, Bloom.
Pa opraskala sem si čevelj. Uredi to, ker dobim malo žepnine. –Daj!
Saj je ... –Duh je! –Ne, hologram. Glej.
Čakaj malo.
Sem vedela, da sem ga že videla.
Ni genij, najbolj znan maneken na Japonskem je. –Dobra frizura.
Če je Bloom hologram ... –Kdo upravlja z njim?
Lahko se spopadem s še eno vojsko pajkov, ampak rabim malico.
Sladkor mi je padel.
Carol? –Na pomoč! Morata mi pomagati!
Bloom me je ugrabil, napadel in pripeljal sem. –Kako te je ugrabil?
Hologram je. –Super vprašanje. Vem le, da me je posesalo tole.
Zakaj potem nisi zombi? –Ker sem ... Ker ...
No, vedve sta pa prav dobra ekipa.
Obupna, nadležna, pošastna ekipa.
Ti stojiš za vsem tem. Zakaj nisem presenečena?
Ampak zakaj hologram?
Kdo bo dal milijardno podjetje v roke najstnici?
Prvi mobilnik Azalea je bil moja ideja,
ampak nihče me ne bi resno vzel.
Zato si ustvarila Tobiasa Blooma in ustanovila Bloom Innovative.
Da bi ostala v šoli in iskala mlade ume za nove izume.
Zvabila si jih sem. –Na mobiju si jim predvajala frekvence,
ki so jih zmamile v predor za omaricami. –In jih pripeljala sem.
Kjer si jim ukradla ideje.
Ampak to se dogaja že leta. Koliko si stara? –Nesramno!
Ni najstnica. Veš, da ni vedela, kdo so Legitimate Tulip?
Pa jih vsi obožujemo. –V redu so. Ampak to je bolj kilav dokaz.
Ne, prav ima. 26 let sem stara. –Super izgledaš za svoja leta.
Nisem tako zelo stara, ampak hvala.
Kaj je? Ne bom lagala samo zato, ker je zlobna.
Zakaj si to naredila? In kako? –Kako? Z vlažilno kremo.
Mogoče je bolj zanimivo, zakaj. –Ni prenesla pritiska.
Vsako leto novi izdelki in ideje ... Hotela je moč in slavo.
Ne pozabi denarja. In moči. –To sem rekla. –Ne poslušam te.
Carol, žal mi je, da se bo tako končalo. –Saj ni treba.
Lahko me izpustita. –Samo vljudna sem bila. Ni mi žal.
Jaz sem sanjala, da se bo tako končalo.
Še naprej bi mi uspevalo, če se ne bi vmešali vedve.
Ne! –Ne!
Stari, ta plošča je bila zlobna. –Ja.
Dejansko ponazarja, kako nam je tehnologija zasužnjila možgane.
In kako nas družba sili v to, da smo nekaj, kar nismo. –Vem.
Ampak lepo je bilo enkrat biti prvi.
Za naju si še vedno prvi. –Prijatelji smo.
Res tako mislita? –Itak, stari. –Daj roko.
Punci! –Kaj dogaja?
Hvala za pomoč. –Kako se je to zgodilo?
Carol vam je vdrla v mobilnike in vas zmamila v skrivni predor.
Ukradla vam je ustvarjalne ideje. –Carol mi je bila vedno sumljiva.
Preveč popolna je bila. In tisti lepotec Bloom mi tudi ni bil všeč.
"Kako sem lep." –Seveda ti ni bil, teta.
Vesela sem, da si spet tista stara. –Jaz tudi. –In še jaz.
Računalniški čipi! –Računalniški čipi!
Hvala, ampak lahko bi dodala še čestitko.
Ti. Kaj naj s tabo? Mogoče si na Facebooku.
Zbogom.
Kako si ušla iz dvigala? –S pogumom, podedovanim od očeta.
Nehaj! –Velma je. –Le pojdi. –Se vidimo.
Bodi pogumna. Kot tvoj ata!
Ne veseli se prezgodaj, ampak dobila sem zakodiran dokument.
Kako lahkomiselno, super!
Nekdo sledi kopici misterijev po vsem svetu.
Misliš, da so povezani? –Ne vem. Pokazala ti bom.
Nekdo naju je opazil.
Kaj se dogaja? –Tega ne delam jaz. –Naredi kaj. –Saj poskušam!
Ne dotikaj se računalnika! –Oprosti.
Ne vmešavajta se, sicer ...
Mogoče je prava pošast. –Pošasti ni.
To bomo še videli.
MEDIATRANSLATIONS